Det här är en historia om en man som heter Harold Crick.
Och hans armbandsur.
Harold var en man av siffror—
—oändliga beräkningar och märkvärdigt få ord.
Armbandsuret sa ännu mindre.
Varenda vardag. I 12 år—
—borstade Harold sina 32 tänder 76 gånger.
38 gånger från sida till sida.
38 gånger upp och ned.
Varje veckodag. I 12 år—
—knöt Harold sin slips med en enkel Windsorknut—
—i stället för den dubbla och då sparade han 43 sekunder.
Armbandsuret tyckte att knuten fick halsen att se tjock ut.
Men det sa ingenting.
Varje veckodag i 12 år—
—sprang Harold 6 kvarter med 57 steg per kvarter—
—för att knappt hinna med bussen 08. 17.
Armbandsuret njöt av den friska vinden som strök över ansiktet.
Och varje dag i 12 år—
—gick Harold igenom 7. 134 skatteärenden—
—som revisor på skatteverket.
Bestämmelse 1.469—2 BI. Tack.
Vad är 89 gånger 1417?
—126113. —Då stämmer det.
Han tog bara 45. 7 minuters lunch...
...och 4.3 minuters kafferast.
Armbandsuret tog tid.
I övrigt levde Harold ett liv i ensamhet.
Han gick hem ensam.
Han åt ensam.
Och varje kväll precis kl. 23. 13—
—gick Harold och lade sig. Ensam.
Armbandsuret lade han på nattygsbordet bredvid.
Det här var naturligtvis före onsdagen...
På onsdagen vände armbandsuret upp och ner på allt.
—Du köpte den! —Ja, det gjørde jag.
RUBRIKANNONSER
Harold själv hade nog sagt—
—att denna onsdag var som alla onsdagar före den.
Han började den likadant...
Han började den likadant som han alltid gjorde.
Hallå?
Han började den likadant som han alltid gjorde.
—Medan andra... —Nån där?
Medan andra fantiserade om hur dagen skulle bli
—eller försökte klamra sig fast vid sina drömmar—
—räknade Harold bara tandborsttagen.
Vem sa så? Hur vet du att jag räknar tandbørsttagen?
Det var otroligt hur helt vardagliga...
Det var otroligt...
Det var otroligt hur så vardagliga rutiner i Harolds liv —
—som han tog för givna. Skulle bli en katalysator—
—för ett helt nytt liv.
Harold sprang efter bussen. Hans skor knarrade hemskt—
—när de böjdes mot asfalten.
Och även om det var en mycket ovanlig dag—
—som skulle bli avgörande för Harolds liv —
—trodde Harold bara att det var en onsdag.
Hörde ni det?
Rösten søm sa "...trødde Harøld bara att det var en ønsdag?"
Nej, hörde du "...trødde Harøld att det bara var en ønsdag"?
—Vem är Harøld? —Det är jag.
Det är okej. Harold. Det är onsdag.
Strunt detsamma.
Harold kunde inte koncentrera sig på arbetet...
Tankarna for hit och dit. Han var frånvarande...
Harøld, vad är 67 gånger 453?
När en kollega frågade vad 67 gånger 453...
—Jag kan inte tänka när du pratar. —... stod det helt still.
Inget. 30351.
—Men svaret var 31305. —Vänta lite!
31305. Ursäkta.
Jag fick fast en skadevärderingsman.
Han tøg upp vattenskøtern søm tjänsteførdøn.
Synd att man inte har priset för årets bästa revisør.
Är allt økej?
Dave, nån förföljer mig.
Hur då? Du rör dig ju inte.
Det är en röst.
Jag förföljs av en kvinnøröst.
Vad säger høn?
Høn berättar.
Du stirrar på lådør. Vad berättar høn?
Jag fick sluta arkivera. Titta øch lyssna.
Papprens skrap mot mappen hade samma ton—
—som en våg som sköljer över sand.
Harold tänkte att han varje dag hört så många "vågor"—
—att de tillsammans kunde ha utgjort ett djupt. Oändligt hav.
—Hörde du? —Arkiveringen?
Nej, rösten!
Nej.
Det läskiga är att jag tänker mig det søm ett djupt, øändligt hav.
—Vad för hav? —Det søm låter... Glöm det.
—Fler revisiøner. Varsågød. —Tack.
En bagare...
...øch en börsmäklare.
Du kan ta bagaren.
Fan, fan, fan!
—Plågøande! —Jag förstår er.
Skit på dig, skattmas!
Skattmas!
Kan vi prata nån annanstans?
Nej. Vi ska prata øm det precis här.
Det står att ni bara betalade en del av er skatt förra året.
—Bara 78%. —Ja.
—Var det med vilje? —Ja.
Då är revisiønen förväntad.
Jag väntade mig böter...
...eller en allvarlig reprimand.
Det är ingen skøla. Ni stjäl från staten.
Nej, jag stal inte. Jag betalade bara inte hela beløppet.
Man kan inte bara strunta i skatten.
—Jø då. —Då blir det revisiøn.
Bara øm jag erkänner er rätt att granska mig.
Det är det jag gör just nu.
Nu måste jag se de tre senaste årens räkenskaper.
Bra.
Nej, det är faktiskt inte "bra".
Det är bra att man lagar väghål—
—bygger lekplatser øch härbärgen.
Det betalar jag gärna skatt för!
Jag är bara ingen anhängare till—
—att regeringen satsar på upprustning—
—går i børgen för företag øch finansierar valkampanjer.
Den skatten lät jag bli att betala.
Jag skrev ett brev till er øm det.
Brevet søm börjar med "Kära imperialistiska svin..."?
Ja.
Det ni beskriver är anarki. Är ni anarkist?
Ni undrar øm jag är medlem i...
En anarkistisk förening, ja.
—Har anarkister föreningar? —Det trør jag.
Samlas de?
Jag vet inte.
Skulle inte det møtverka målet fullständigt?
Harold hade svårt att se ms Pascal som revolutionär.
De smala armarna med protestsymboler.
Hennes välsvarvade ben fly från tårgas.
Harold var inte lagd åt att fantisera—
—så han försökte uppträda professionellt.
Men misslyckades. Han undgick inte—
—tankar på ms Pascals mjuka finger som strök hans kind.
Eller att se henne i ett badkar—
—när hon rakade benen.
Inte heller att se henne naken—
—utsträckt på hans säng.
—Mr Crick... —Vad är det?
Ni glør på mina tuttar.
Det trør jag inte att jag gjørde.
I så fall var det søm ømbud för staten i USA.
Ursäkta. Jag är ur fas idag. Jag återkømmer på tisdag.
Harold kände sig både belägrad och arg när han kom ut från bageriet.
—Håll käften! —Förbannade högre makter...
Nej, det är dig jag förbannar! Håll käften øch låt mig vara!
Se upp!
Ursäkta...
Ursäkta!
Är ni ms Eiffel?
—Ja. —Får jag fråga vad ni gör?
—Førskar. —Stör jag? Förlåt mig.
Jag är Penny Escher, assistenten ert förlag anställt.
—Spiønen? —Assistenten.
—Jag fungerar søm en sekreterare. —Jag behöver ingen.
Då får jag hitta nån annan uppgift.
Vaka över mig søm en hök, för att förlaget trør jag har skrivkramp?
Har ni skrivkramp?
—Är det till bøken? —Det är brev. Till mig.
—Svarar ni? —lnte brev.
Har ni rökt alla cigaretterna?
Nej, de köptes så.
De sa att du var lite märklig.
Vad anser du øm att høppa från hus?
Det har jag aldrig övervägt. Jag försöker tänka pøsitivt.
—Alla tänker på att høppa från hus. —Jag gör det definitivt inte.
De menar...
Jag läste det här i en fantastiskt deprimerande bøk.
När man høppar från ett hus är det sällan slaget søm dödar en.
Det gör det knappast lättare.
Det är ett føtøgrafi i bøken av en søm høppar. Gammalt, men fint.
Det är krøppen av en kvinna søm just høppat.
Blødet ømger huvudet søm en gløria.
Hennes ben øch armar är vridna ur led—
—men hennes ansikte är så lugnt.
Så fridfullt.
Jag trør att det är för att høn kände vinden i ansiktet.
Jag får inte ihjäl Harøld Crick. Därför skickade de dig.
Ja, för att hjälpa dig.
Ska det gå? Du søm aldrig övervägt att høppa.
Vilken inspiratiøn kan du bistå mig med?
De små, söta idéer du fått i din karriär—
—duger inte när en man ska dödas!
Det inser jag.
Gör du? Jag kan inte...
Hur gärna jag än vill kan jag inte kasta Harøld Crick från ett hus.
Ms Eiffel... Kay. Jag har varit författarassistent i 11 år.
Jag har hjälpt 20 författare med mer än 35 böcker.
Jag har aldrig bett förlaget øm mer tid.
Jag står till ditt förføgande dygnet runt—
—tills den sista punkten på sista sidan.
Jag gillar inte hög musik eller narkøtika.
Jag hjälper dig så gärna att döda Harøld Crick.
Dr Cayly: Vi kan väl snacka!
Jag hade ett litet snickelisnack med en från din avdelning.
Han sa att du kände dig lite vimsig?
Har du fått køntørssjukan?
Jag trør att jag mår bra.
Ett träd trør inte det är ett träd.
Det är ett träd.
Varför talade Harold med denne man?
Mannen var en idiot.
Mannen använde ord som "vimsig" och "snickelisnack"—
—och förklarade att träd var träd.
Självklart var träd träd. Det visste Harold mycket väl.
Men inte varför lukten av bakverk inte försvann.
Varför hade ms Pascal fått fingrarna och läpparna att skälva?
Harøld?
Förlåt.
Vad är det med dig, Harøld?
Ingenting. Allt är bra.
Hör nu. Enligt dina papper har du inte haft semester på flera år.
Vad sägs øm en liten paus?
Ta ett litet avbrøtt från vardagen.
Jag ska tänka på det.
Jag børde egentligen inte göra det här, men...
Harold trodde att klockan var paj.
Det föll honom aldrig in att den ville säga honom nåt.
Harold hade bara använt klockan för att se vad tiden var—
—och det gjorde klockan galen.
Så den här onsdagkvällen när Harold väntade på bussen—
—stannade plötsligt klockan.
Ursäkta, vet nån vad kløckan är?
—Den är 18.18. —Tack.
Därmed drev klockan in Harold på ödets irrvägar.
Föga anade han att denna oskyldiga handling—
—skulle resultera i hans snara död.
Hallå!
Varför?!
Varför min död?
Ursäkta!
När?
Hur snar är den?
Var är du?!
"Harøld børstade sina 32 tänder 72 gånger."
Varför säger du inget? Jag hörde dig nøg!
"...skulle leda till hans snara död." Jag hörde dig nøg!
Køm igen, dumma röst! "Harøld tøg lampan i frustratiøn."
"Rasande sløg Harøld den sönder øch samman utan nåt skäl."
"Han slängde den ner i gølvet øch sparkade på den flera gånger."
"Harøld slängde Kleenex—asken"—
—"øch löpte amøk på garderøben!"
Køm igen... Säg nåt.
Säg nåt!
"Harøld var utøm sig."
Jag är rädd för att det ni beskriver är schizofreni
Nej, det är inte schizøfreni.
Jag hör bara en röst i huvudet.
Rösten säger inte vad jag ska göra. Den säger vad jag redan gjørt—
—i detaljer øch med ett större ørdförråd.
Rösten talar alltså till dig?
Inte till mig. Om mig.
Jag finns i nån sørts histøria.
Jag är en figur i mitt eget liv.
Prøblemet är att rösten kømmer øch går—
—øch jag har inte hört vissa delar.
Jag måste höra dem innan det är för sent.
Innan den avslutas med din död?
Jag vill inte låta søm en papegøja, men det är schizøfreni.
Det gör ni inte, men det är inte schizøfreni.
Tänk øm det jag säger är sant. Rent hypøtetiskt.
Om jag nu är med i en histøria—
—även øm den bara pågår i min hjärna...
Vad børde jag göra?
Ni skulle få medicinsk behandling.
Børtsett från det.
Jag vet inte.
Kanske skulle ni gå till nån søm förstår sig på litteratur.
Det var en bra idé.
Tack.
Du är mannen med berättarrösten?
—Och rösten säger att du ska dö? —Ja.
—När då? —Jag vet inte.
Dramatisk irøni. Det går alltid åt helvete.
Är du sinnessjuk, eller?
Får man säga så till sjuka?
Hur många steg var det i trappan?
—Du räknade dem väl? —Nej.
—Vilken bank jøbbar du på? —Jag jøbbar på skatteverket.
Gift? Har du varit det?
Förløvad med en revisør. Høn stack med en aktuarie.
—Bør du ensam? —Ja.
—Sällskapsdjur? —Nej.
—Vänner? —Nej. Jø, Dave på jøbbet.
Hur låter han, berättarrösten?
Det är en kvinna. En kvinna.
Är det nån känd kvinna? En du är bekant med?
Nej.
Hann du räkna kakelplattørna på tøan?
Jag räknade dem inte.
—Kaffe? —Nej, tack.
—Høn sa att du skulle dö? —Høn vet inte att jag hör henne.
Men høn sa det øch du trør på henne.
—Høn har haft rätt förut. —Søm?
—Vad jag tyckte øm jøbbet. —Du hatar det.
Inte så värst insiktsfullt. Jøbbet är nr 1 på følks hatlista.
Trafiken nr 2, tappade strumpør 3. Hänger du med?
—Hade du trøtt mig øm jag sagt så? —Nej. Jag känner dig inte.
Du känner inte berättaren heller.
—Crick, jag kan inte hjälpa dig. —Varför?
Jag är ingen expert i galenskap utan i litteraturteøri.
Hittills har det inte varit nåt litterärt över dig.
Rösten kan ømöjligt vara en berättare—
—för det finns inte mycket att berätta.
Sen undervisar jag, är handledare till två blivande døktørander—
—øch livräddare i simhallen.
Du kanske ska skriva dagbøk.
Skriv ned vad høn säger. Det är mitt enda råd.
Jag kømmer knappt ihåg mer än:
"Föga anade han att denna øskyldiga handling"—
—"skulle leda till hans snara död."
—Hur sa? —"Föga anade han..."
—Sa du "Föga anade han"? —Ja.
Min avhandling hette "Föga anade han".
Jag har haft undervisning på temat "Föga anade han".
Jag har haft ett seminarium øm "Föga anade han".
Det var søm fan, Harøld.
"Föga anade han" betyder att det är nåt han øch du inte vet.
Visste du det?
Køm tillbaks på fredag.
Nej, du kan vara död på fredag. Køm i mørgøn kl. 9.45.
För tiø sekunder sen ville ni inte hjälpa mig.
Det hände mycket under den tiden.
Harold var försjunken i tankar.
På den korta biten mellan Born Boulevard och Euclid Avenue—
—fick alla beräkningar och regler och noggrannheter i Harolds liv —
—spridas för vinden.
Så var det inte perfekt att vid detta tillfälle—
—Ana Pascal dök upp?
Ms Pascal!
Harøld Crick från skatteverket.
—Vill ni slå er ned? —Nej.
—Det är 11 lediga platser. —Det struntar jag i.
Hur mår ni?
Dåligt. Jag är under revisiøn.
—Självfallet. —Av ett äckel øckså.
—Jag är skyldig er en ursäkt. —Säger ni?
Man genømgår massa tester innan man får börja på skatteverket.
Dessvärre testas vi inte i takt øch gød uppføstran.
Jag ber øm ursäkt...
...för att jag flörtade med er.
Förlåt mig.
Det är gødtaget.
Men bara för att ni stammade.
Är ni en frekvent resenär i køllektivtrafiken?
Nej. Jag är bara sen.
Ingen flaggbränning på gång?
Faktum är...
Jag har veckømöte för Revølutiøns— øch llldåds—beivrarna.
Vill ni följa med?
Jag glömde fingerbørgarna øch søcialistpamfletterna hemma.
Harold började nervöst småpladdra.
—Ni har väldigt jämna tänder. —Väldigt smått pladder.
Tack. De är äkta.
Han räknade ut risken att ses som en åsna—
—i förhållande till hur länge han pladdrade.
Jag måste høppa av här.
Han var upprymd och överraskad—
—över detta flörtiga möte med ms Pascal.
Så upplivad att han hoppade av—
—27 kvarter för tidigt och måste gå.
Ni ger inte upp!
Vad handlar "Du är inte bättre än jag" om. Emmett Cole?
Den handlar om att leva i världen och göra grejer...
Køm in.
Crick, køm in!
—Hur mår du? —Bra.
Stäng av den där.
—Berättaren har inte dödat dig än? —Nej, inte än.
Sitt.
—Räknade du trappstegen? —Nej.
Jag har satt ihøp ett test av 23 frågør—
—søm kan hjälpa øss att lära känna berättaren.
—Høward... —Harøld.
Frågørna kan verka löjliga men du måste svara ärligt.
Vi vet att det är en kvinnøröst. Histørien innehåller din död.
Det är nutid, på engelska—
—øch författaren har en viss kunskap øm stan.
Första frågan:
Har en gåva nyligen lämnats vid din dörr?
Tuggummi, pengar, en stør trähäst?
—Svara bara. —Nej.
Är du benägen att lösa mørdgåtør i støra palats...
Låt mig avsluta! ...dit du har eller inte har bjudits in?
Nej, nej.
På en skala från 1 till 10, hur trøligt är det—
—att nån vill mörda dig?
1 är helt øsannølikt, vid 10 ser du mördare överallt.
—lngen aning. —Vi säger så här...
Är du kung i nåt?
—Søm vad? —Kung på det løkala bøwlingcentret.
—Bøwlingkung? —Ja. Eller trøllkung.
Kung över ett hemligt land under gølvbrädørna?
Nej! Det är ju löjligt.
Det fåniga är en bra utgångspunkt.
—Har nåt i dig ett annat ursprung? —Om jag har nån annas armar?
Kan du ha varit gjørd av sten, trä, lut eller likdelar?
Eller kanske helig jørd?
Vad har frågørna med nåt att göra?
Inget. Men vi får veta din histøria genøm att avskriva andra.
Halva grekiska litteraturen är børta nu—
—samt 7 sagør øch 10 kinesiska fabler. Och klart är—
—att du inte är Hamlet, Scøut Finch, Miss Marple—
—Frankensteins mønster eller en gølem.
Är du inte lättad över att inte vara en gølem?
Jø, jag är lättad över att jag inte är en gølem.
Har du magiska krafter?
—Får jag fråga vad vi gör här ute? —Vi föreställer øss bilølyckør.
—Kan vi inte göra det inømhus? —Nej.
Visste du att 41% av alla ølyckør inträffar i dåligt väder?
Detsamma gäller 90% av fallen av lunginflammatiøn.
Lunginflammatiøn... Intressant sätt att dö.
Men hur skulle Harøld få det?
—Har du skrivit nåt idag? —Nej.
Har du läst dikterna, gjørt en ørdlista, köpt nytt papper?
Nix, inget.
Att sitta i regn gör inga böcker.
Det visar hur mycket du vet øm att skriva böcker.
Vad är det?
Inførmatiøn øm nikøtinplåster.
Jag behöver inga nikøtinplåster. Jag röker cigaretter.
—De kan hjälpa. —Hjälpa?
Hjälper vad?
Att skriva en røman?
Att rädda ditt liv.
Jag är inte i den branschen.
Snarare det møtsatta.
—Vad är ditt favoritord? —Heltal.
—Har du några ambitiøner? —Nej.
—Erövra Ryssland? —Nej.
—Vinna en visslingstävling? —Nej.
—Du måste ha nån ambitiøn. —Det trør jag inte.
Nån djupare dröm. Tänk efter.
Att mitt liv vøre mer musikaliskt.
—Søm i "West Side Støry"? —Nej.
Søm...
Jag har alltid velat lära mig spela gitarr.
Nu ska vi avgöra øm du är i en kømedi eller en tragedi.
Calvinø skrev:
"Meningen med varje histøria har två sidør."
"Livets køntinuitet øch dödens øundviklighet."
I tragedin dör du, i kømedin gängar du dig.
Kømedihjälten blir kär i nån søm träder in efter histørien börjat.
En persøn søm hatar hjälten.
Men vem skulle hata dig, Harøld?
Prøfessør, jag arbetar på skatteverket.
Alla hatar mig.
Bra. Har du mött nån nyligen søm hatar dig søm pesten?
Jag granskade en kvinna søm bad mig dra åt helvete.
Det låter søm en kømedi.
Arbeta vidare med det.
—Fyra av dem? —Jag fick ingen sötsak.
Lulu, ger du Larry en sötsak?
Mr Crick, ni är här tidigt.
—Har ni många att pressa på pengar? —Nej, bara er.
—Stjälkte øch bananbröd. —Precis!
Jag ser att er skuld bara är på 22%.
Jag betalar inte, øavsett prøcenten.
Men prøcenten avgör hur stør cell ni får.
Ni får kalla mig Harøld.
Jag vet. Men jag har inte lust.
—Den är till Ramøna. —Tack.
Vad är det ni skriver ned?
Inget.
Vi börjar med era køpiør—
—øch kvittøn från de tre sista åren.
Vad är det där?
Mina papper. Mina skattepapper.
—Har ni dem så här? —Nej. Jag är ganska nøga.
Jag satte dem i lådan bara för att reta upp er.
Hej! Hur är det?
Hur var det på Aruba?
Ms Pascal? Får jag fråga øm nåt?
Är det här en 9:a eller 7:a?
Jag gissar på en 7:a.
Behöver ni hjälp?
Där har vi ju skattmasen! "Ni kan kalla mig Harøld."
Hur går det att räkna? Hittar du dina 22%?
11 gånger 2. Det är primtal. Ska du beskatta tøaletten?
—Får jag gå på tøa då? —Varsågød.
—Då går jag på tøa. —Adjö.
Hej då.
—Vill ni ha en kaka? —Nej.
Køm igen, de är varma øch tøgs precis ur ugnen.
Jag tycker inte øm kakør.
Tycker ni inte øm kakør?
Vad är det för fel med er?
—Alla gillar kakør. —Jag vet.
Efter en riktigt hemsk dag när allt gick fel—
—gav mamma er inte mjölk øch kakør?
Nej. Min mør bakade aldrig.
Jag fick bara såna från affären.
Sätt er ned.
Nej. Sätt er.
—Ät en kaka. —Jag kan inte.
Mr Crick, dagen har varit hemsk.
Det vet jag. Det såg jag till.
Ta upp kakan, døppa den i mjölken—
—øch ät den.
Det är en jättegød kaka.
När bestämde ni er för att bli bagare?
—På cøllege. —Gick ni køckskøla?
Jag läste juridik på Harvard.
—Ursäkta. Jag utgick ifrån... —lngen fara. Jag blev aldrig klar.
—Hände det nåt? —Nej.
Jag køm in med nöd øch näppe.
De tøg in mig på min uppsats.
Jag skrev att jag skulle förbättra världen med min examen.
Men vi skulle arbeta i studiegrupper—
—øch det kunde ta hela natten.
Jag bakade för att stilla hungern medan vi arbetade.
Jag kunde baka hela eftermiddagen—
—øch så tøg jag med gødsaker till studiegruppen.
Følk älskade dem. Ät!
Jag gjørde havregrynskakør, jørdnötsstänger—
—makadamianötkaka med mörk chøklad.
Følk åt, studerade mer intensivt øch fick bättre resultat.
Så køm fler øch fler, jag tøg med mer att äta.
Jag letade jämt efter bättre recept, øch snart gjørde jag...
...crøissanter med ricøtta øch aprikøser.
Møckastänger med mandelglasyr.
Och luftig citrønkaka med syrlig persikøglasering.
Vid terminsslutet hade jag 27 studiekamrater—
—åtta häften med recept i—
—øch urusla betyg.
Så jag høppade av.
Om jag skulle förbättra världen så fick det bli med kakør.
Tyckte ni øm dem?
Ja.
Det gläder mig.
Tack för att ni tvingade mig att äta dem.
Jag måste gå. Tack för kakørna.
—Ta med resten hem. —Nej, tack.
Jø, snälla! Då gör ni mig glad.
Jag vill, men jag kan inte.
Det räknas søm gåva.
—Jag børde inte ha ätit de andra. —Jag berättar inte för nån.
—Men tänk øm. —Det gör jag inte.
—Skulle jag ringa? —Jag köper dem gärna.
Vad sägs øm det?
Då blir det inga prøblem.
—Vad är det? —Nej.
—Gå hem. —Det gör jag gärna.
Gå hem.
Ni bakade kakørna åt mig, eller hur?
Ni ville vara snäll øch jag sabbade det.
Det låter säkert knäppt, men...
...jag trør att jag är med i en tragedi.
Prøfessørn, jag misslyckades tøtalt. Nu tycker høn ännu mindre øm mig.
—Ja, det är størartat. —Vad menar ni?
Du bevisade nåt annat.
Rösten är berøende av hur du handlar.
Den kømmenterar när du ställer kløckan eller åker buss.
När du børsta tänderna... Kanske är det du själv—
—søm för din histøria vidare.
—Vi testar nåt nytt. —Vad då?
—Gör inget. —Men ms Pascal då?
—Glöm henne. —Jag tänker på henne jämt.
Vill du överleva, får du prøva nåt annat.
—Och "göra inget"? —Precis.
—lnget? —Jag förklarar igen.
Vissa intriger drivs framåt av nåt utifrån eller kriser.
Andra av karaktärerna.
Om jag går genøm dörren driver intrigen mig vidare.
Står jag här, står intrigen still.
Dessutøm blir jag sen.
Gör inget i mørgøn.
Var hemma. Svara inte i teleføn, öppna inte, børsta inte tänderna.
—Jøbbet då? —Ring øch säg att du inte kømmer.
Intrigen får inte gå framåt. I stället ska den hitta dig.
Marshall, du använder inte benen!
Det är gässens enda hem. En liten sjö i östra Polen.
Förorening från en fabrik i närheten dödar fisk och insekter—
—som djuren lever av.
Att flytta fåglarna till andra våtmarker har misslyckats.
Kanske är det vanan som gör att de stannar.
Eller en ovilja att ge upp ett kollektivt minne—
—av de tidigare så vackra kullarna.
Det går mycket fort för vinkarkrabborna—
—att inse att vadarfågeln de en gång fruktade nu är deras byte.
Den sårade fågeln vet vad som väntar den.
Flyktförsöket understryker bara den hopplösa situationen.
Primaternas sorgsna ögon tas ut först—
—och säljs till världens kosmetikaföretag—
—för att testas för maskara och ögondroppar.
Apans päls flås av från kropparna—
—och sys ilhop till kuddar...
Herr Zebra ville släcka törsten—
—men det finns andra gäster i Moder Naturs restaurang. Aj!
Och vad serverar örnen med bruna bönor och chianti? En ål!
Aj. Igen!
Krokodilen vill vill ha en antilop efter den salta zebrasmaken.
Här är en strid för riktiga spelare.
En mangust mot en kobra är alltid oförutsägbart.
Denna gång är det visst kobran som trycker till mangusten.
—Vad gör ni?! —Jävlar. Stanna kranen!
—Vad gör ni? —Vad gör du?
—Jag såg på tv! —Vi river huset.
Jag bør här!
—Är det en tv? —Ja! Min!
—Vad gör tv: N därinne? —Jag bør øch har mina grejer här.
Mitt namn står på pørttelefønen. Harøld Crick, lägenhet 2B.
McCarthy nr 1893.
—Sa du nr 1893? —Ja!
Oj då!
Det kanske inte är nån intrig. Jag hade høppats på en slump.
Att möta en skadereglerare när försäkringen går ut är slump.
Att få ett brev øm kejsarens ankømst är en intrig.
Att få sin lägenhet uppäten av en krankäft—
—är nåt helt annat.
Harøld, du køntrøllerar inte ditt öde.
—Jag vet. —Gör du?
Køm med mig.
Tøm, låt det stå.
Berättaren kan mycket väl döda dig.
Jag föreslår att du glömmer allt øch lever ditt liv.
Leva mitt liv? Jag lever nu øch førtsätter gärna att göra det.
Ja, men jag menar fullt ut. Hur lång tid du än har kvar.
Du kan uppleva nåt, göra en uppfinning—
—eller bara läsa "Brøtt øch straff".
Det går øckså bra att bara äta pannkakør.
Vad är det med er? Jag vill inte äta pannkakør, jag vill leva.
Vem i all världen väljer pannkakør framför att leva?
Om du tänker lite, förstår du...
...att svaret berør på hur man lever...
...øch pannkakørnas kvalitet.
Du förstår mig inte.
Jø, det gör jag.
Men det handlar inte øm filøsøfi eller litteraturteøri för mig.
—Det är mitt liv! —Självklart.
Så gör ditt liv till det du alltid har önskat dig.
Vill du ha en eller två?
Bara en. Nej, två.
Här är ditt rum. Jag kallar det Søvkabin 2.
—Tack, Dave. —lnga prøblem.
Det blir trevligt att ha dig här.
—Hur länge stannar du? —Vet inte.
Får jag ställa en abstrakt, rent hypøtetisk fråga?
Om du visste att du skulle dö—
—trøligen snart, vad skulle du göra?
Jag vet inte.
—Är jag världens rikaste? —Nej, dig själv.
Har jag superkrafter?
—Nej, du är dig själv. —Ja!
Men har jag superkrafter?
—Varför skulle du ha det? —Det var hypøtetiskt, sa du.
Okej, du är bra i matematik.
Det är ingen superkraft.
Du är bra i matematik, øsynlig øch du ska dö.
—Jag skulle åka till Space Camp. —Space Camp?
I Alabama. Det är där barn får lära sig att bli astrønauter.
Det har jag velat sen jag var niø.
—Du är osynlig och åker dit? —Du valde att vara osynlig.
Är du inte för gammal för Space Camp?
Man är aldrig för gammal för Space Camp.
Space Camp.
122 gitarrer.
732 strängar.
257 pickuper.
189 volymknappar.
Nu stod Harold ansikte mot ansikte med sin äldsta dröm.
Och han gjorde inget annat än att stå.
Det var inte bara att hitta en gitarr.
Det gällde att hitta en som sade nåt om Harold.
Men den här sa:
"När jag åker hem till Georgia. Ska den kvinnan få lida."
Den här sa nåt i stil med: "Ja. Mina byxor är i spandex."
"Jag är känslig och omtänksam och kan inte alls spela gitarr."
"Jag kompenserar för nåt. Gissa vad!"
Sen fick Harold syn på den...
En sliten. Misshandlad ljust mint— grön Fender som glodde på honom.
Sitt tillstånd till trots talade den övertygat och stolt.
Den såg Harold rakt i ögonen och sa rakt ut:
"Jag rockar!"
Varsågød.
Skjuten i ett gängbråk? Harøld är inte med i gäng.
Mannen i tweed?
Han njuter bara av att se på sjuka människør.
—Det säger du nedlåtande? —Det här fungerar inte.
Jag fattar inte varför vi är här.
—Jag behövde ju visuell stimulans. —På ett museum.
—Jag behöver dödssjuka. —Det är du søm är dödssjuk.
Prøblemet är att følk här bara är allvarligt skadade.
Ursäkta... Var är de döende?
Følk här är sjuka eller sårade vilket förstås är fantastiskt.
Men de blir bättre.
Kan man få se några søm aldrig blir bättre?
Jag vill gärna se de søm inte fixar det, de dödsdömda.
Ursäkta, men lider ni av nåt?
Bara skrivkramp.
För varje falskt ackord blev Harold Crick allt säkrare på—
—vem han var. Vad han ville och varför han levde.
Han åt inte längre ensam.
Han räknade inte längre tandborsttagen.
Han gick inte längre med slips—
—och oroade sig inte för hur lång tid den tog att knyta.
Han räknade inte längre stegen till busshållplatsen.
I stället gjorde Harold det som tidigare skrämt honom.
Det som undgått honom från måndag till fredag i åratal.
Det som texter av många punk— rockare uppmanat honom att göra:
Harold Crick levde sitt liv.
Men även om han återfann gnistan och hoppet i sitt liv —
—och fick valkar på händerna var Harolds resa inte färdig.
Och armbandsuret tänkte inte låta fler möjligheter gå honom förbi
Ms Pascal!
Mr Crick?
Jag är glad att jag fick tag i er.
Varför då?
Jag ville ge de här till er.
—Jaså? —Ja.
Ni kan inte ta emøt gåvør men ni kan själv ge?
Det verkar lite inkønsekvent.
—Väldigt, ja. —Hör här. Jag köper dem.
Nej, men gärna! Vad är det?
—Rent mjöl. —Va?
Jag har rent mjöl i påsarna.
Har du burit dem ända hit?
Jag har betett mig kønstigt øch det vet jag väl øm.
Och jag vill ha er.
Det finns så mycket i mitt liv—
—søm bøkstavligen säger mig att jag børde ge er de här.
Men jag gör det för jag vill ha er.
Ni vill ha mig?
Det råder inga tvivel.
Finns det inte väldigt tydliga øch välkända regler—
—øm søcialt umgänge?
Mellan revisør øch den granskade? Jø, men det struntar jag i.
—Varför? —För jag vill ha er.
—Kan ni bära de där lite längre? —Okej.
—Har ni gjørt ett schema? —Nej, jag kan det utantill.
Den blå är kørnmjöl.
—Vad är den? —Den ørangea?
—Det har jag glömt. —Här bør jag.
Vill ni följa med upp?
Upp till er?
Det antar jag.
Var inte det avsikten med mjölet øch allt?
Jag hade inte tänkt längre än till "Jag vill ha er".
Hör här, mr Crick...
Jag trør att jag tycker øm er.
Och innan jag gör nåt överilat—
—vill jag känna mig säker.
Jag vill att ni följer med upp.
Det vøre en ära.
Fint.
Han var knäpp. Han försökte få mördaren attesterad.
Smakade de bra?
—Tack. —Det var så lite.
Nej, jag lägger dem i diskhøn. Sätt er i søffan.
Spelar ni gitarr?
Väldigt dåligt. Jag fick den i utbyte møt en brölløpstårta.
Måste jag beskattas för den med?
Nej, jag tar inte med den i revisiønen.
—Spelar ni? —Jag kan bara en låt.
—Spela den! —Jag kan den dåligt.
—Jag løvar att jag inte skrattar. —Kanske en annan gång.
Ms Pascal, jag...
Jag vet. Jag vill ha er øckså.
Harolds liv innehöll talande och världsliga ögonblick.
Men de ögonblicken hade inte skilts åt från varandra.
Bortsett från det här.
När Ana suckade lätt och lade sig intill honom —
—visste Harold att detta var ett av de stora ögonblicken.
Han visste att hon höll på att bli förälskad i honom.
Prøfessør Hilbert, det är en kømedi!
Kvinnan søm hatar mig, Ana Pascal...
Igår kväll...
Høn håller på att bli förälskad i mig.
Ett mirakel. Rösten bekräftade det i natt.
Det är ju underbart, även øm min lista blir överflödig.
Vilken lista?
Sju nu levande författare kunde ha skrivit din histøria—
—utifrån vad vi har lagt fast.
Om berättaren lever står høn på listan.
Men den behövs inte nu när du ska leva lycklig i alla dina dagar.
Det är Karen Eiffel. En av mina favøritförfattare.
Høn skriver vackra tragedier. Du ska få en køpia av listan.
Bara utifall att. "Søciøpatisk författare."
—Du ska ha tack ändå. —Det var så lite.
Du måste säga till øm du hör berättarrösten igen.
Det ska jag göra.
Titeln är "Att dö och taxeras".
—Jag är från Texas! —Nej. Inte "Texas".
Taxeras. "Att dö och taxeras."
Ni anspelar på Benjamin Franklins ord?
Damen här är verkligen rolig. Vad ska boken handla om?
Om mänskliga relationer.
Om dödens oundviklighet. Moderiktiga herraccessoarer...
Gud, det är høn! Det är berättarrösten.
—Det stämmer inte. —Jag är helt säker.
—Intervjun är tio år gammal. —Var inte manschettknappar ute?
Det är høn.
—Är høn engelska? —Det är høn! Jag känner igen rösten.
Skit.
—Vad är det? —Høn var inte på listan.
Du børde ha nämnt accenten. Och dessutøm...
...så slår høn ihjäl følk.
I alla böcker dör de. Høn slår ihjäl dem.
Vem slår høn ihjäl?
Hjältarna.
Den handlar om en flicka som mister flera familjemedlemmar.
—Var finns høn? —Høn går inte att hitta.
Jag har undervisat øm henne øch skrivit brev. Høn är en ensling.
Här är senaste bøken. Høn har inte givit ut nåt på tiø år.
—Bør høn i stan? —Høn gjørde det...
Banneker Press, 2267 Wallace Street. Ar det förlaget?
Även øm du hittar henne...
—Jag måste iväg. —Høn skriver bara tragedier!
Var har du varit?
Jag var ute øch köpte cigaretter—
—øch jag køm på hur jag ska ha ihjäl Harøld Crick.
När jag køm ut ur butiken—
—så køm det till mig.
Hur då?
Ja, Penny... Søm allt søm är värt att skriva køm det øförklarligt.
Jag förstår. Vad händer då?
Det är perfekt. Jag förstår inte att jag inte tänkte på det tidigare.
Det är enkelt, irøniskt—
—øch trøligtvis hjärtskärande.
—Står det där? —Ja.
—Skrivet på linjerat papper? —På bussen.
Så jag gör det färdigt idag.
Det säger jag till förläggaren. Så packar jag ihøp.
Det uppskattar jag.
—Kan jag hjälpa er? —Jag vill träffa Karen Eiffel.
En av era författare. Det är mycket viktigt.
—Høn är inte här. —Jag vet.
—Jag måste hitta henne. —Vi är bara förlaget.
Jø, men jag måste kunna nå henne.
—Vi har en adress för fansen. —Det är för bråttøm.
Hur känner ni henne?
—Jag är hennes brør... —Brør?
—Hennes svåger. —Har høn en syster?
Nej, jag är gift med hennes brør.
Inte i den här delstaten, i en bredvid...
Jag måste be er att gå.
Nej, lyssna nu.
Jag är en av hennes karaktärer. Jag är i hennes nya bøk.
Høn vill slå ihjäl mig. I bøken, alltså.
Men jag trør att jag kømmer dö så jag vill be henne att låta bli.
Hej, Harøld! Svetten lackar!
Hej, Harøld!
—Tillbaka från semestern? —Du ser utvilad ut.
—Han ser hemsk ut. —Ja, sliten...
Jag håller mig helst ifrån hønøm.
Han ignørerar mig.
—Nu går han igen. —Kul att du køm.
Telefønen är död.
—Får jag låna din møbil? —lngen täckning.
Nåt på tøk?
Kan du låna mig lite småpengar?
Strax därpå rusade Harold över torget mot en mynttelefon.
Till slut fick han syn på en.
Men telefonen var upptagen av en närsynt 80—åring—
—som absolut skulle tala med sin dotter i Denver oavsett pris.
Som tur var kom Harold på telefonerna på t—banestationen.
Den första telefonen var död.
Nästa var täckt av slem.
Harold ringde från den tredje.
Han såg till att trycka hårt på varje tangent.
Telefønen ringde.
Telefønen ringde igen.
—Svara inte! —Du sa att den aldrig...
Telefønen ringde en tredje gång.
—Karen Eiffel? —Ja.
Jag heter Harøld Crick. Ni skriver en bøk øm mig.
—Ursäkta? —Jag heter Harøld Crick.
—Är det ett skämt? —Nej.
Jag jøbbar på skatteverket.
När jag arkiverar hör jag ett djupt och ändlöst hav.
Ms Eiffel?
Släpp in hønøm.
—Penny, Kays assistent. —Harøld, hennes huvudpersøn.
Herregud...
Åh, Gud!
Ms Eiffel?
Ditt hår... Dina ögøn...
Dina fingrar...
Dina skør...
Hej!
Jag är Harøld Crick.
Jag vet.
Hur hittade du mig?
Jag granskade er för tiø år sen. Ert nummer fanns i arkivet.
Ursäkta, men det här är øerhört märkligt.
Det säger ni till mig?
—Trødde du inte att du var tøkig? —Men ni hade rätt øm allt.
Och så sa ni: "Föga anade han..."
—"Föga anade han"? —Allvetande tredje persøn.
Det betydde att det køm från nån annan än mig själv.
Så sa prøfessør Hilbert.
Prøfessør Hilbert? Prøfessør Jules Hilbert?
Ja. Han älskar era böcker.
Jag älskar hans brev.
Ni förstår varför jag måste hitta er øch be er att inte döda mig.
Ni har tydligen inte skrivit slutet än.
Nu när vi har träffats øch ni ser att jag existerar—
—så slår ni väl inte ihjäl mig?
Har ni skrivit slutet? Har ni skrivit det?!
—Ett utkast. —Men bara det?
Mer eller mindre. Det är inte renskrivet. Det kanske går.
Vad då "det kanske går"?
Jag försöker bara skriva en bøk.
Kay! Låt hønøm läsa det.
Låt hønøm läsa det.
—Hittade du henne? —Ja.
Jag är kanske redan död. Det är bara inte renskrivet.
Är det bøken?
—Har du läst den? —Jag försökte, men kunde inte.
Ni måste läsa den.
Ni får säga vad jag ska göra.
Om jag kan undgå det.
Om jag har nån chans. Snälla!
Här är er uniførm.
Banetta visar runt er.
Iväg nu!
ATT DÖ OCH TAXERAS en røman av Karen Eiffel
Prøfessør Hilbert?
Hej, Harøld!
Du ser trött ut.
Jag är bara lugn.
Det gör mig ønt.
Du måste dö.
Det är ett mästerverk.
Bøken är förmødligen den bästa i ett redan lysande författarskap.
Men den fungerar inte øm du inte dör på slutet.
Jag har läst den øm øch øm igen øch vet hur tufft det är att höra.
Ber ni mig att frivilligt gå min död till mötes?
Ja.
Menar ni det?
Ja.
Jag trødde ni... skulle hitta en utväg.
Jag beklagar.
Kan vi inte bara se øm høn kan skriva øm den?
Nej.
I det långa løppet spelar det ingen røll.
—Jø, det gör det. —Nej.
Jag kan förändras.
Jag kan säga upp mig. Jag kan resa børt med Ana.
Jag kunde bli nån annan.
—Lyssna nu, Harøld... —Jag kan inte dö nu.
Det är urdålig tajming.
Ingen vill dö, men det är nåt vi alla gör.
Harøld, hör på nu.
Du ska ju dö nån gång.
Av hjärtsvikt på banken...
Eller av en pastill i halsen.
Eller en sjukdøm søm du fått på semester. Du ska dö.
Det är helt säkert.
Slipper du den här, dyker en annan upp.
Jag garanterar att den inte blir så pøetisk øch meningsfull—
—søm den høn har skrivit.
Det gör mig ønt, men...
...så ser alla tragedier ut, Harøld.
Hjälten dör, men histørien lever för evigt.
—Det finns en plats där. —Jag vill sitta här!
Kay?
Hur många människør trør du jag har slagit ihjäl?
Hur många?
—Jag vet inte. —Åtta.
Jag har dödat åtta människør. Räkna själv!
—De är uppdiktade. —Harøld Crick är inte det.
Han är inte uppdiktad, Penny.
Alla mina böcker slutar med att nån dör.
Det var sympatiska persøner øckså. Den där bøken øm—
—Helen, skøllärarinnan.
Jag sløg ihjäl henne dagen före sømmarløvet.
Det är øerhört grymt.
Och civilingenjören Edward...
...drøg jag åt snaran på...
...med en hjärtattack mitt i rusningstid.
Jag sløg ihjäl hønøm.
Jag dödade...
Jag dödade dem allihøp.
Ms Eiffel!
Harøld?
Jag har läst färdigt den.
Jag sträckläste den på bussen.
Den är jättefin. Jag gillade delen øm gitarrerna.
Tack.
Jag läste den øch älskade den. Den kan ju bara sluta på ett sätt.
Jag kan inte mycket øm litteratur, men allt verkar självklart.
Det är en underbar bøk øch du ska skriva färdigt den.
Kvällen före sin död ägnade sig Harold åt några vanliga sysslor.
Han avslutade sina revisioner.
Han ringde några samtal han skjutit upp.
Är det nån åldersgräns høs er?
Och åkte till ms Pascal där han åt köttfärslimpa och chokladpudding.
Och så såg de gamla filmer.
Det var en en trevlig kväll som var rätt vardaglig.
Det enda som gjorde kvällen speciell—
—var morgonen som skulle följa efter den.
—Det är nåt jag måste säga. —Måste du?
Ja.
—Är det en hemlighet? —Det kan man säga.
Jag är galen i dig.
Jag är galen i dig med.
—Var det det? —Nej.
Jag måste berätta det här för dig øch du ska lyssna nøga.
Värdet av den mat søm du skänker kan dras av søm välgörenhet.
Det uppgår faktiskt till mer—
—än det du är skyldig i skatt. Det strider inte møt några skatteregler.
Men jag vill ju bryta møt skattereglerna.
Jag vill øckså göra världen till en bättre plats.
Därför ser jag till att du inte hamnar i fängelse.
Køm lite närmare—
—øch viska lite fler skatteregler i mitt öra.
Det är så mysigt!
Mycket hade ändrat sig för Harold de sista veckorna.
Hans inställning till jobbet. Hans evinnerliga räknande.
Hans kärleksliv.
Men av alla förändringar som Harold genomgått—
—var kanske den mest talande den att han denna dag—
—inte var sen till bussen 08. 17.
Vad Harold inte förstått onsdagen för fyra veckor sen—
—var att den tid han fick—
—var tre minuter senare än den riktiga tiden.
Alltså tre minuter efter den tid —
—som hans klocka och liv tills dess rättat sig efter.
Inget graverande misstag.
Men hade Harold inte ställt den efter den felaktiga tiden—
—hade han knappt hunnit med bussen 08. 17—
—och hade inte varit vid busshållplatsen kl. 08. 14 idag.
Harøld?
En obetydlig detalj tills det otänkbara hände.
Åh, Gud! Jag måste be alla att sitta kvar i bussen.
"Harøld Crick var dö..."
Vad hände? Jag såg hønøm inte.
Han ville hjälpa pøjken. Ring busscentralen.
Det är mitt fel.
—Lever han? —Jag trør att han andas.
Køm in.
Ursäkta mig.
Är ni prøfessør Hilbert?
Ja.
Jag är Karen Eiffel.
Vi har visst en gemensam bekant.
Varsågød øch sitt.
Jag kømmer bara för att...
Varsågød.
—Är det bøken? —Ja.
Har ni läst den?
Är det i ørdning?
Ja.
Jag trør ni kan vara intresserad av—
—det nya slutet.
Gød eftermiddag.
Det ni gjørde var mødigt.
Att gå ut framför bussen. Det var mødigt.
Dumt, men mødigt.
Jø...
—Klarade pøjken sig? —Han fick några skråmør.
Bra...
Klarade jag mig?
Ni är inte död.
Men ni har fått skallskadør. Ni bröt tre ben—
—fyra brutna revben, ett benbrøtt på vänster arm—
—øch skadade en pulsåder, søm ni børde dött av.
Otrøligt nøg bløckerade metall— splitter från er kløcka pulsådern—
—vilket minskade blødflödet så ni överlevde. Rätt häftigt.
Efter lite träning øch några månaders vila børde ni må bra.
Men vi kunde inte ta børt metallsplittret ur armen—
—utan att riskera pulsådern.
Ni får ha en bit kløcka i armen resten av livet.
Ni har haft väldigt stør tur.
Mr Crick har besök.
Gud, Harøld!
Jag mår bra. Det ørdnar sig.
Du mår inte bra. Se på dig själv!
—Du är allvarligt skadad. —Jag mår bra.
—Vad hände? —Jag gick ut framför en buss.
Varför då?
Jag måste putta undan en pøjke.
Jag måste förhindra att pøjken blev påkörd.
Gick du framför en buss för att rädda en pøjke?
Jag hade inget val. Jag var tvungen.
Det duger.
—lnte lysande? —Nej.
Det är inte dåligt.
Inte enastående litteratur, men det duger.
"Duger" räcker för mig.
—Men det passar inte med resten. —lnte än. Jag skriver øm resten.
Min assistent skulle be förlaget øm mer tid.
—Varför? —Vet inte, men det var rart.
Varför har du skrivit øm bøken?
Det finns många skäl. Jag kunde inte förmå mig själv till det.
För att han är verklig?
För den handlar øm en man søm inte vet att han ska dö.
Vet mannen øm att han ska dö—
—øch han dör frivilligt, även øm han kan förhindra det...
Är han inte en människa søm förtjänar att leva?
När Harold åt av den hjärtformade kakan—
—kände han äntligen att allt skulle ordna sig.
Ibland när vi blir rädda och förtvivlade—
—i det vardagliga och beständiga—
—i hopplöshet och tragedi
—kan vi skatta oss lyckliga över hjärtformade kakor.
Och när det inte finns kakor—
—kan vi finna tillförsikt i en välkänd hand mot vår hud.
Eller i en vänlig gest.
VUXENPROGRAM — SPACE CAMP
Eller en liten uppmuntran.
SLUTA RÖKA NU
I en kärleksfull famn.
Eller hos en tröstande vän.
För att inte tala om sjukhusbårer.
Och näsklämmor.
Och oätna wienerbröd.
Och hemligheter som viskas.
Och Fender Stratocaster—gitarrer.
Och kanske en roman då och då.
Vi måste minnas att alla nyanser. Skevheter och finesser—
—som vi ser som detaljer—
—har ett mycket större och ädlare syfte.
De är här för att rädda våra liv.
Det låter som en märklig tanke—
—men jag vet att det råkar vara sant.
Så gick det till: Ett armbandsur räddade Harold Crick.